Hva gjør du her? Du kommer for sent.
- Sett det på regningen min. - Regningen din?
Høres ut som om du faktisk har tenkt å betale en dag.
Tiden hadde ikke vært snill mot Bobby Long.
Den konspirerte mot ham og lot ham tro den var gavmild -
- for deretter å ta alt fra ham gang på gang.
Vi hadde alle mistet Lorraine lenge før hun døde.
Du kan ikke stå her. Du får bare en bot til.
Jeg kan ikke se noen skilt, miss Daisy.
Det er greit. Jeg bare går resten av veien inn til fortauet.
Bestill en øl til meg.
- Har du funnet deg jobb? - Har du vasket?
Bobby ringte igjen i dag.
- Igjen? - Han ringte jo et par dager før.
Det har du ikke fortalt. Hva ville han?
Han ville si fra om Lorraine.
- Hva med henne? - Hun...
Hun er død.
- Hva? - Hun er død.
- Han regnet med du ville vite det. - Hvorfor har du ikke fortalt det?
Skål for Lorraine. Måtte hun endelig finne fred.
Hva nå? Fikk hun endelig kastet dere ut?
Nei, det ville hun ikke.
Det ville ikke Gud la skje heller, forresten.
Jaså. Hvorfor ikke?
Fordi Gud kjenner meg, og jeg kjenner Gud.
Cecil er temmelig lei seg. Sørg for at han spiser.
Vi ses senere.
Hun betød ikke noe for deg, og du betød mindre for henne.
Jeg trodde du ikke brydde deg.
Gi deg, skatt.
Unnskyld.
Lager du litt mat? Så henter jeg en pornofilm.
Jeg skal i begravelse, Lee.
Hvis jeg ikke er for sen fordi du glemte å fortelle at mor er død!
Ditt rasshøl!
Hun var aldri moren din!
Purslane? Det er Bobby Long igjen.
Jeg vet ikke om du husker meg.
Du kom ikke i begravelsen til moren din.
Ha det.
- Har du røyk? - Beklager.
- Går dere til Cecil? - Snart.
- Vi ses. - Vi ses der borte.
- Har du fyr? - Jeg trodde ikke du hadde.
Det hadde jeg ikke. Ikke til Junior.
Han må skjære ned. Lungene hans er helt ødelagt.
Den hosten sender dødelighetens kalde grøss ned ryggen på meg.
Han ville blitt et vakkert lik, men jeg har ikke tenkt å bidra.
Man skal bare bidra til sin egen død. Fikk du tak i jenta? Visste hun noe?
- "Han ville blitt et vakkert lik." - Charles Dickens.
- Det er Martin Chuzzlewit. - Blære.
New Orleans er sirenenes by. Et sted for fabler og illusjoner.
Et sted Lorraine måtte flykte fra, og Bobby og meg måtte flykte til.
Vekk fra Alabama. Vekk fra liv som ikke lenger var våre.
Jeg trodde hun holdt på å bli bedre sist gang.
- Når var det? - Seks år i oktober.
- Er det så lenge siden? - Siden du var hos henne.
Vi skulle ha blitt med på sykehuset.
Det er så mye dere skulle ha gjort.
Kommer nå.
Er dette Lorraines hus?
Hvem er du?
Ingen. Jeg bare bor her.
Kom inn.
- Det er fint her. - Takk. Vi prøver jo.
- Du er for ung til å være Bobby. - Det er fordi jeg er Lawson.
Beklager det med moren din. Du likner henne veldig.
Beklager å vekke deg så tidlig. Den er ikke 12 engang.
Bobby? Vi har besøk. Våkn opp.
Sett fra deg veskene, skatt. Vi biter ikke. Juice?
Nei.
Våkn opp, Bobby. Pursy er her.
- Hvem? - Jenta er her. Stå opp nå.
Når er begravelsen?
Det var i går. Det var en fin begravelse.
Du burde ha vært der, unge dame.
Det syns du.
Det må være en grunn til at du er kommet.
Du har vel fått med deg opplegget med huset.
- Hvilket opplegg? - Moren din eide huset...
Opplegget. La meg fortelle deg hva opplegget er.
Opplegget er at Lorraine etterlot huset til oss tre.
To tredjedeler til Lawson og meg og bare en tredjedel til deg.
- Hva gjorde hun? - Vi har bodd her en stund.
Moren din har ikke bodd her pa arevis, -
- og hun trodde visst ikke at du var interessert.
Lorraine var flink til å ta feil.
Purslane, skatt. Vi blir her. Det er vårt hjem.
Det er helt i orden -
- at hun trodde jeg ville dele dette hølet med to fremmede alkiser.
-Dere er alkoholikere, ikke sant? - Men vi er ikke fremmede.
Vi var venner. Vi tok oss av henne.
Og dette hølet er helt fint for oss.
Det egner seg ikke for en pike som deg.
Nå står jeg opp. Du kan godt se på.
Samme for meg.
Du har sikkert sett en naken mann før.
Ikke en gammel en.
Jeg vet at du ikke er helt uskyldig.
Jeg snakket med kjæresten din fra Bondeknøl-feriebyen.
Du har i hvert fall ikke valgt ham på grunn av intelligensen.
Du aner ikke noe som helst om meg.
Det går over hvis vi blir samboere, hva?
Vi ses senere. Jeg har ikke mer røyk. Merket mitt er på salg.
Godt å se deg igjen, Purslane.
Helt voksen.
Normalt er han ikke så teit. Han er bare lei seg for Lorraine.
Han har rett. Jeg kan ikke bo her.
Bestemor snakket alltid om det søte lille huset, -
- som Lorraine holdt på å sette i stand til meg.
Det var nok bare alkoholen som snakket.
Det er greit. Det kommer ikke som en overraskelse.
Sykehuset sendte oss tingene hennes.
Hun ville ha ønsket at du fikk disse. Hun hadde dem med overalt.
Hun elsket de bøkene.
Jeg kan vel alltids levere dem på et loppemarked.
- La meg følge deg ut. - Det behøver du ikke.
Jeg skulle gjerne vært i begravelsen. Jeg fikk bare aldri beskjed.
Hun likner Lorraine så mye.
Husker du første gang du tok meg med for å se henne synge?
Jeg var helt betatt.
Du var en smule... en smule overbeskyttet.
Sølvskjeen holdt på å kvele deg.
- Jeg syns hun var så pen. - Det var hun.
Noe mer, gutter?
Har noen fortalt deg at du dufter som en pariserkvinne om våren?
- Skal dere ha noe å spise? - Hva om advokaten får tak i henne?
Hva så? Ifølge testamentet kan vi bli boende et år.
Vet du hvor dødelig duften av en pariserkvinne om våren er?
Neppe like dødelig som en Louisianakvinne som gir faen.
- Egg og bacon til begge. - Ost på maisgrøten, skatt.
Er du snill.
Du eier ikke skam.
- Hvorfor tok du ikke sengen? - Herregud.
Det ville vært kos.
Det ville ha vært fint. Vi kunne ligget inntil hverandre.
Bare spar deg.
Hvorfor ga du henne denne?
Den handler om mislykkede individer.
Usynlige mennesker. Det er en vakker historie.
Har du lest den?
Har du noen gang lest en bok?
Lorraine visste ikke hun var poet.
Jeg liker å tilføre inspirasjon.
Lawson er forfatter. En dyktig en.
- Han skriver på en bok om meg. - Så spennende.
Kapittel en: Jeg sto opp, jeg drakk meg full, jeg svimte av.
- Kapittel to: Jeg sto opp, drakk... - Både yndig og vittig.
Du er ikke til å stå for, vesla.
Hvilket rom skal jeg ta?
Jeg trenger et sted å bo, og dere sa jeg har rett til å bo her.
Jeg har tenkt å bli her til dere har fått nok og flytter.
Vi flytter aldri. Aldri! Det kan du bare glemme.
Hun burde få Lorraines rom. Jeg deler rom med deg.
- Fint. - Er du blitt gal?
Heller det enn at hun snuser omkring og oppdager sannheten.
Hun blir ikke. Det skal nok du sørge for.
Dessuten klager du alltid over at det er så kaldt i sengen din.
Du er for tynn for meg.
- Dere liker bøker, hva? - De fleste er Bobbys.
- Engelskprofessorens fjærdrakt. - Ham? Er han professor?
-Ja, han var flink. - Er du virkelig forfatter?
Bobby synes å tro det. Dette er Lorraines kasser, så...
Så hva?
- Jeg kjente mor din ganske godt. - Hvor godt?
Hun var vrien å bli klok på, men hun holdt døren til hjertet åpen.
Etter det jeg har hørt var det nærmest en svingdør.
Purslane Hominy Will.
- Hvordan vet du hva jeg heter? - Jeg vet masse om deg.
Moren din og jeg var venner fra vi var unge.
Jeg var med på å navngi deg. Moren din syns du var av gull, -
- så vi oppkalte deg etter gule blomster og mais.
Det er deg, dette.
Pen, gylden portulakk.
Portulakk er faktisk et ugress.
Det fortalte naboen vår da jeg var ni og kjørte over tomatene hans.
Og løvetann.
Men det holder ikke barn fra å ønske når de ser dem.
Blomsten sitter i bladhjørnet.
Den lukker seg når solen går ned.
Takk.
Gi deg. Sist jeg så deg var du bitteliten.
Er jeg virkelig den eneste som kan huske meg uten Lorraine?
Hun pleide å synge her. Jeg var på din alder. Hun var virkelig god.
- Jeg er virkelig lei for det. - Ikke vær det.
Jeg vil gjerne ha røde bønner med ris og en øl, takk.
- Skal du bo i Bobby og Lawsons hus? - Nei, jeg skal bo i Lorraines hus.
- Skal du på skolen i september? - Nei, jeg serverer.
- Trenger dere en til? - Nei. Jeg og onkel Earl holder.
Vet de at du ikke går på skolen?
Ja. Det er nesten like ille som å gå tom for vodka og røyk.
Det er Lorraines datter Pursy. Hun skal bo hos oss en stund.
- Kom nærmere. - Så søt du er blitt.
Føl deg som hjemme, skatt.
Jeg heter Ruthie, og det er min kjæreste Ray. I 26 år.
Sett deg ned og slapp av, skatt. Ta en øl.
- Fant du noe? - Jeg har fylt ut noen søknader.
- Bor den friske, unge jenta hos dere? - Jeg skal love deg hun er frisk.
Jeg husker da det var en ny hver kveld. For noen skjørtejegere.
Hvem av dere snorker som et lokomotiv?
Bobby.
De sa på tv at snorking kan leges,-
- ved å kutte strupen på folk.
Jeg tror jeg har en historie å fortelle herrene.
Da jeg var liten var jeg alltid sammen med gutter som var et par år eldre.
Det var om sommeren, jeg var 10 eller 11 år gammel.
Vi gjorde alt det som gutter i Alabama nå gjør.
Vi fisket, spilte ball, svømte,-
- og runka.
Men i tillegg til uskyldig lek som hører barndommen til -
- var det også masse snakk om denne vidunderlige, ubestemelige tingen -
- kalt ""fitte". Jeg var ikke helt sikker på hva det var, -
- men jeg visste det var spesielt, sånn som de snakket om det.
Alltid med en hvisking. Jeg gikk gjennom engene og sa til meg selv:
""Fitte. Fitte. Fitte."
En dag vi spilte ball på et jorde -
- kom Leroy Tuberville kjørende.
Leroy var en real forbryterspire. 12 år gammel.
Skuldrene var brede alt, og fingrene var flekket av tobakk.
Leroy stoppet nonsjalant ved tredje base -
- og tok noe opp av lommen, som han sto og kastet opp i luften.
Han gjorde seg viktig, -
- og hans mystiske juvel fløy opp og ned, opp og ned.
Jeg var nødt til å spørre: "Hva er det du har der, Leroy? "
Alle ble helt stille, -
- og Leroy så på meg, smilte skjevt og sa :
"Det er et stykke fitte, Long. Bare mitt."
Jeg ble helt rød, og pulsen gikk i været.
Der hadde han et perfekte stykke pike som han kastet opp i luften.
Og jeg så på ham og visste at jeg hadde sett Gud for første gang.
Og jeg ville ha henne selv.
Leroy tok skatten mellom tennene, satte seg smilende på sykkelen -
- og kjørte av sted og etterlot oss i en sky av støv og begjær.
Og det var i den forpinte tåken i en alder av ti år -
- at jeg viet resten av mitt liv -
- til å finne mitt eget bittelille stykke kjærlighet og forundring -
- som jeg kan ha med meg i all evighet.
Jeg drar hjem.
Til Florida?
Pass på. ""Vi kan ikke rive ut en enkelt side av livet vårt, -
- men vi kan kaste hele boka på bålet."
- George Sand. - Jeg trodde den var tung.
Jeg liker ikke å lyve for henne.
Hva skal en sånn jentunge med dette huset?
Hun sa selv det var et høl. Hun har det bedre uten.
Når du selger den boka blir alt annerledes allikevel.
Vi drar til Paris, drikker Latour fra 61 og skriver dårlige dikt.
Ja, alt blir helt perfekt.
"Vi dør bare en gang. Og så utrolig lenge."
Molière.
Hun er her, skatt.
Jeg skal passe bedre på henne denne gangen.
Vi ses i morgen, skatt.
Moren din var ofte her.
Hvorfor snakker du så mye om henne?
Fordi jeg savner henne, tror jeg.
Var du forelsket i henne?
Vi elsket henne alle sammen.
- Hun kunne nå inn til folk, vet du vel. - Nei, ikke riktig.
Bestemor advarte meg om at Lorraine alltid ville være egoistisk.
Og hun fortalte om far.
- Gjorde hun? - En saksofonist i Memphis.
Det var visst en engangsaffære.
Bestemor trode, at jeg ville være helt alene når hun døde.
Hun hadde rett. Etter at hun døde hørte jeg ikke stort fra Lorraine.
Jeg fikk ikke engang hørt henne synge.
Du betød alt for henne.
Hun pleide å sitte der du sitter nå. Hun skrev alltid.
- Hun kalte den for ""Livets tre"". -For en klisjé.
Du står med hodet i feil hvitevare.
For å kunne ta livet av deg må du stikke hodet i ovnen.
Så produktiv du er i dag da, jenta mi.
Bobby? Kom og se hva Pursy har gjort.
Slutt å skrike.
Jeg kan se hva hun ikke har gjort. Flyttet.
Hun flytter ikke.
Så godt dere ser ut.
God morgen, dere også.
Ingen skole, hører jeg. Har du hoppet over en klasse?
Et par stykker. Tiende, ellevte og tolvte. Får jeg en?
Du godeste. Vi bor sammen med en taper.
Og det sier du. Jeg kan i det minste forsørge meg selv.
Bare du ikke dasser rundt her og svekker Lawsons konsentrasjon -
- blåser jeg i hva du gjør.
Sett i gang.
- Må du hakke på henne hele tiden? - Vil du at hun blir her?
Hvis vi hjelper henne i gang kan det være hun flytter
Hvordan? Du vil hjelpe henne ut av de små, stramme buksene.
- Glem det. - Det er glemt.
Sommeren i New Orleans drukner i tykk, fuktig stillhet.
- Kom, la oss spille gin-rommy. - Kan du ikke se vi holder på med noe?
Lorraines hus ble mindre og mindre og trakk veggerne tettere sammen.
Hva faen er det som foregår?
Slå av musikken, vesla. Kan du ikke se at han arbeider?
Hvor lenge har du tenkt å sitte her og røyke opp tobakkspengene?
Lawson sier han ikke har noe imot det.
Lawsons røyk er rød, min er grønn.
Ikke røyk de grønne. Det er Bobbys. Bobbys?
Hva er det for noe sprøyt du drikker? Det stinker.
Det er øl og tomatjuice. Kjempenes frokost.
En kjempeidiot av en taper, da.
Vet du hva? Jeg har snart fått nok av den frekkheten din.
Jeg er den eldste mann i huset, og du har å respektere meg.
Vi har vært svært tålmodige av respekt for Lorraine, -
- men du kan ikke bare drive dank og misbruke gavmildheten vår.
"Virk som skulle du leve i 100 år og be som skulle du dø i morgen."
- Hva sa du? - Det var Ben Franklin.
Det betød sikkert noe da han sa det. Du vet godt at jeg har søkt jobb.
Hva gjør du annet enn å snakke om hvor klok du var engang?
Jeg er professor, en trubadur, en poet. Det raker ikke deg hvordan vi lever.
- Du må bidra med ditt. - Mitt? Hva er ditt bidrag?
- Du bor gratis i mitt hus. - Det er vårt hus!
Gjorde ikke Lorraine det en stund? De gjør de fleste junkier.
Faen heller! Eier du ikke respekt for de døde?
Det var moren din, Pursy.
Du er jo forresten heller ikke noen uskyldig liten engel.
Er du vel, lille Purslane?
Har du noen gang vært sammen med to menn på en gang? Har du?
Det kunne vi kjøpt mye røyk for.
Dra til helvete!
Så du er eldste mann? Den voksne?
Jeg er bare en jente. Skjønner du ikke det?
Jeg er så lei av arrogansen din omkring arme, døde Lorraine.
Vil du belære meg om respekt? Hvem respekterer deg?
Kona som var klok nok til å gå fra deg, eller barna du aldri ser?
Sa jeg det ikke?
Herregud!
Jeg vet godt hva dere tenker om meg.
- Skolen virket bare bortkastet. - Det er det ikke.
Det vet jeg. Jeg er ikke en eller annen dum unge.
Jeg vil gjerne være normal. Sånn er bare ikke livet mitt.
Hvordan er livet ditt da? Hva vil du?
Hvis jeg kunne gjøre akkurat hva jeg ville?
- Lover du å ikke le? - Det kan jeg ikke love.
Jeg ville jobbet på sykehus.
Som røntgentekniker eller noe.
- Får jeg spørre hvorfor? - Det vet jeg ikke riktig.
Jeg liker hvordan knokler ser ut på på lysskjermen.
De er som portretter, bare sett innenfra.
Jeg vet det høres helt idiotisk ut.
Nei, det er ikke idiotisk.
Hallo?
Er det noen der?
Unnskyld. Jeg glemmer alltid at det er en kvinne i huset.
- Har han gitt lyd fra seg? - Det er noe jeg må fortelle deg.
Er du bekymret for ham?
Hva skal du i dag?
Jeg tenkte å gå ned i det franske kvarter og søke jobb.
Skal jeg vise deg rundt?
Ja.
- Ring oss neste uke. - Takk.
- Og? - Kanskje. Men det er bare deltid.
- Du trenger ikke å arbeide heltid. - Jeg må vekk fra Bobby på heltid.
Kanskje kunne jeg hjelpe deg i gang med de knokkelportrettene.
- Du kan jo ta artium. - Og etterpå kan jeg gå på Harvard.
Kanskje.
- Du spiser virkelig usunt. - Du drikker for mye.
- Får jeg lese boka di en dag? - Det meste ender i søpla.
- Hvor lenge har du holdt på? - Alt for lenge, og ikke lenge nok.
- Ble du ferdig med universitetet? -Ja, frue.
Med det privilegium å bli Bobby Longs assistent.
Hvorfor sluttet du på universitetet?
Det er innviklet. Det var mange grunner.
Få høre en.
Det skjedde mye, veldig fort og...
... New Orleans virket som et romantisk sted akkurat da.
Er det det? Romantisk?
Den har sine stunder.
Ville du virkelig hjelpe meg å ta artium?
- Hvorfor? - Jeg har ikke annet å gjøre.
Ville du slutte å drikke så mye?
Hvorfor?
Hvorfor ikke? Du har ikke annet å gjøre.
Greit.
Hvor er han, den drittsekken?
Han sitter sikkert på bar og klager over at ingen forstår ham.
Du har bedre ting å gjøre enn å bekymre deg om Bobby Long.
Det gjorde han ikke. Vi hadde en hyggelig dag, hva?
Ja.
Kom, vesla. Vi får komme oss hjem.
Vi ses hjemme.
Det må være temmelig trangt hjemme. Hva med arbeidet?
Du kunne bodd hos meg.
Tenk over det.
Da er jeg hjemme. Er dere ikke glade for å se meg?
- Nei. - Du kunne godt ha ringt.
Spør meg: "Bobby, hva har du med til meg? "
Biloxi?
Videopoker og spilleautomater? Hvor er bilen min?
Den har jeg solgt. Sett på litt musikk, og la oss feste.
- Hva har du? - Vi hadde ikke bruk for bil.
- Det er single malt. - For hvor mye?
- 300 spenn. - Har du solgt bilen min for 300 dollar?
- Er du blitt fullstendig gal? - Slapp av.
Husk at jeg har et knust ansikt.
- Jeg hadde ikke penger. - Det er fordi sjekken din ligger her.
Og dette. Fra advokaten. Det er på tide å si det til henne.
- Hva faen gjør du? - Gi meg fem minutter.
Så kan du gjøre som du vil.
Så fint det er blitt her.
Jeg ville ha ødelagt TV-en for lenge siden -
- hvis jeg hadde visst du ville kaste deg over Steinbeck.
Det er noe jeg må fortelle. Kom og sitt ned.
Kom igjen. La nå være å sørge over den gamle rukkelet, og sitt ned.
Jeg vil heller stå.
Okay, lukk øynene. Lukk øynene, da.
- Ikke søren. - Bare gjør det, Lawson.
Nå kan du åpne dem, skatt. Fra en vidunderlig lærer -
- hvis hjerte engang hoppet over et par slag for Bobby Long.
""Purslane Hominy Will har bestått ellevte klasse,-
- og skal opp i tolvte."
"Hvorfor er vi på Jorden, hvis ikke for å vokse? "
Robert Browning. Du får ham sikker oppunder eksamen.
Er det virkelig din måte å si unnskyld på, eller prøver du å overgå tilbudet hans?
Store personligheter.
Selvfølgelig må hun ta et språkfag. Du skulle gjerne kunnet fransk?
Hun kan jo ikke begynne på fransk siste året.
Så har vi engelsk litteratur, historie, geografi, psykologi.
- Hva med billedkunst? - Jeg tror hun ville likt musikk.
Jeg gjør ikke.
- Jeg gjør ikke. - Det er arrangert alt.
Er du klar over hvor mye energi jeg har lagt i dette for din skyld?
For min skyld? Regner du med... Hva får du ut av det?
Det får det deg ut av huset.
- Det tenkte jeg meg. - Hør nå her.
Du sa noe til meg som jeg bet merke i: "du bare er en jente."
Jeg er kanskje blitt for tykkhudet, men du er jo bare en jente.
Som de elevene jeg hadde for mange år siden.
Jeg vet at du må syns at vi er forferdelige, -
- men vi har ennå noe å by på.
Dessuten skylder vi moren din det.
Hvor vanskelig det enn er å fatte har vi også vært uskyldige barn engang.
Du er ikke sann.
Hva får deg til å tro at jeg kan klare det?
Vi kjenner Gud, og Gud kjenner oss.
Det er en grunn til at Han og Lorraine brakte deg hit.
Skolen begynner om en måned. Det kunne bli moro.
- Nå strammer du den visst. -Hør, skatt.
Det er en av sangene til moren din.
Så vakkert.
Hun ville ha vært så stolt.
Neste Stopp er New Orleans bibliotek.
Hva syns du om ansiktet mitt?
Ser du denne knokkelen? Den er brukket. Men den kan beveges.
Hvordan skjedde det?
""Man skal aldri slåss fair med en fremmed." Arthur Miller.
Er det fra en slåsskamp? Tapte du?
Jeg tapte mye mer enn kampen.
Syns du det skjemmer utseendet, frøken?
Jeg syns du er flott for det.
Så søte dere er.
Ligger dere sammen?
-Takk, dr. Ruth, av sted. - Det er helt i orden.
Sex er deilig. Bare husk å være snille med hverandre.
Og hold dere unge så lenge dere kan. Ungdommen er flyktig.
- Vi bør starte med å lære utenat. - Vi bør bruge den sokratiske metode.
Jaså, gjør du det? Hvem er Platon og hvem er Sokrates her?
- Jeg kan godt holde meg unna. - Du er Sokrates, selvsagt.
- Du er læreren. - Det kan du banne på.
Kan dere ikke bare holde kjeft? Jeg lærer ingenting sånn, jenta mi.
Språket ditt er jo aldeles grusomt, jenta mi.
Sett deg opp, Purslane Hominy.
Får jeg ikke lese på sengen? Man sitter elendig på denne stolen.
Du skal ikke sitte godt. Da sovner du bare. Det er en dårlig vane.
- Snakker du om dårlige vaner? - Ikke gjør læreren sint.
Fortell hvilken rolle Nebraska har i amerikansk litteratur. Vær så god.
Burde jeg ikke lære statenes hovedsteder i stedet for?
- Ikke trekk ut tiden nå. - Jeg har jo ikke en ""trekk-ut-tiden"" -lapp.
Du er uforbederlig.
""Å trekke ut tiden." ""Å slepe ræva så langsomt og ynkelig av sted -
- at man sikrer seg en plass som taper her i tilværelsen."
Hvem kaller du taper?
Kom.
Nebraska. Willa Cathers fødested, -
Eller østpå til Missouri, til Mark Twain, eller Samuel Clemens?
Eller sydpå til Kansas, der William Burroughs tilbrakte sine siste år?
Jeg tror ikke at Burroughs er pensum på en katolsk skole.
Det burde han være.
- Lager du en drink til din gamle venn? - Vi har ikke mer juice.
Hva er det i det glasset?
- Det lukter ikke noe. - Hell vodka oppi.
Vi må slutte. Det lovet jeg Pursy. Vi er jo noen pingler.
Og hvor lenge har du sluttet?
19 timer. Siden vi hørte henne.
- Har du fått sove? - Nei.
Hun har ikke dårlig tid, og ikke vi heller, -
- så hvis du gjerne vil slutte, så gjør det langsomt. Stol på meg.
Hvis du fjerner flasken, fjerner du ånden også.
Hva gjør du her?
Jeg tenkte at jeg ville la Lawson få soverommet litt for seg selv.
Kom og sitt ned.
Så deilig du ser ut i dag, Purslane.
Ingen kaller meg det, bortsett fra min døde bestemor, men takk.
Kan du huske hvordan du kommer dit?
Ja, jeg vet godt hvor det er. Jeg får vel komme meg av sted.
Er du nervøs?
Nei.
Jo.
- Skal jeg ta trikken sammen med deg? Nei, det trenger du ikke.
Jeg er sikker på at du klarer det.
Når du kommer hjem fra skolen hjelper deg med leksene dine.
Dere lever jo i en egen verden. Meg og lekser i samme setning.
Det blir snart deg og for sent i samme setning, så...
Tror du hun kommer rett hjem etter skolen?
Hjem til sine evig underholdende, aldrende bofeller?
Hun er ikke lett å ha med å gjøre. Det bråket er ren tortur.
Hun burde vite at det eneste som er verd å lytte til er på vinyl.
Det visste mine barn. Det lærte jeg dem.
Jeg var deres far.
Det er du ennå.
En dag vil de forstå.
Når du blir ferdig med den boken.
Barna mine kjenner meg ikke.
- Kan vi ikke gjøre noe annet? - Hva skulle det være?
- Det vet da ikke jeg. Fiske? - Du fisker ikke.
Kanskje jeg skulle begynne. Med et eller annet.
Du burde begynne å arbeide på den forbannede boka.
Jeg vet ikke hvordan historien ender ennå.
Sjakk matt. La oss stikke. Jeg blir deprimert.
Jeg vil gjerne si noe om livet, -
- for et liv som ikke blir gransket er et liv som...
- ikke er verd å leve. - Purslane! Vidunderbarnet!
Fortell oss alt.
Hvorfor er du så tidlig hjemme?
Jeg passet ikke der. Takk for innsatsen deres,-
- men jeg drar ikke dit igjen.
- Hva? - Jeg trenger jobb.
- Du kan arbeide her i helgene. - Er det sant?
- Men bare hvis du går på skolen. - Sånn, Earl.
Høsten bruker god tid på å komme til New Orleans.
Gresset holder seg grønt, men heten blir avløst av en mild varme.
Det begynte å gå bedre for Pursy på skolen.
Hun var overrasket. Det var ikke vi.
Vinteren kom før det gikk opp for oss, at sommeren var på hell.
Vinen begynte å rekke lenger enn dagene varte.
Og det var mer enn noen kunne ha bedt om.
Noen skulle ha fortalt de kreolene at det blir vinter også i Louisiana.
Man kunne ha rettet forglemmelsen med den geniale, oppfinelsen kalt ovner!
- Hvor har du gjort av vodkaen? - Du sa jeg skulle gjemme den.
- Men hvor har du gjemt den? - Du sa at jeg ikke skulle si det til deg.
Når begynte du å gjøre som jeg sier? Hvor er den?
Lawson? Bobby prøver å få meg til å si hvor jeg har gjemt vodkaen.
- Det er tross alt jul. - Den står under baktrappa.
- Det var din tur til å vaske klær. - Husk tøymykner.
Du er ikke jomfru, vel?
Noen ville kalt deg guffen gammel gris for den evige trakasseringen.
Det heter visst en ekkel gammel gris. Ikke guffen.
Du er en ung, blomstrende knopp. La meg nå leve gjennom deg.
-Du er ikke, er du? - Er du?
- Jeg har barn. - Hvorfor treffer du dem aldri?
Det er et godt spørsmål. Men du har ikke svart på mitt.
Jeg prøver å konsentrere meg.
Gid vi fikk vært sammen.
Jeg savner dem som bare faen.
Hvis noen virkelig vil treffe barna sine, ville de nok fått det til.
Hva med deg? Husker du moren din? At dere bodde sammen?
Nei, ikke riktig.
Jeg prøvde å huske henne engang.
Hva som helst ved henne.
Stemmen, lukten. Hva som helst.
Jeg tenkte meg godt om, ønsket at jeg hadde minner, -
- og så begynte jeg å dikte dem opp selv.
At hun tok på øyenskygge og snakket til meg i speilet.
Eller at hun laget perfekte osteblingser til meg uten skorpe.
Jeg hadde alle mulige oppdiktede minner.
Jeg likte best det der hun tok meg med for å se henne synge -
- og jeg satt med en snill mann som bød på Shirley Temples